‫את לא מבינה כלום!‬
‫אעשה הכול כדי להציל את הילדים האלה.‬
‫לא אפסיק לנסות,‬ ‫גם אם כל העיר תפנה לי עורף!‬
‫היי!‬
‫מה זה?‬
‫עובר?‬
‫- משמר התלמידים, סניף 177 -‬
‫אין טעם.‬
‫כל המצלמות הושבתו.‬
‫וגם קווי הטלפון מנותקים.‬
‫חכי!‬
‫אני לא יכולה לנטוש את מאמי!‬
‫את לא יכולה לעזור לה. את פצועה.‬ ‫-אבל...‬
‫תאמיני במיסאקה. אני בטוחה שהיא תסתדר.‬
‫עובר?‬
‫מטמורפוזה?‬
‫מעולם לא שמעתי על יכולת כזאת.‬
‫מה קורה פה? העובר גדל!‬
‫מיסאקה!‬
‫אויהארו? למה את כאן?‬
‫אויהארו, את בסדר?‬
‫כן. אה...‬
‫למה באת הנה?!‬
‫סליחה.‬
‫אבל...‬ ‫-תישארי שם!‬
‫אני לא יודעת מה זה,‬
‫אבל אם הוא רוצה להילחם, אני...‬
‫הוא לא רודף אחריי?‬
‫הוא משתולל ללא הבחנה?‬
‫נדמה ש...‬
‫משהו מכאיב לו.‬
‫מה קרה?‬ ‫-המטופלים התחילו להתפרע!‬
‫הם חוזרים להכרה?‬
‫לא, הם עדיין בתרדמת,‬ ‫אבל כולם התחילו להשתולל בבת אחת.‬
‫כולם בבת אחת?‬
‫אותם התסמינים הופיעו גם אצל שאר המטופלים.‬
‫הם לא שבו להכרתם,‬
‫אבל נראה שכולם סובלים מסיוטים.‬
‫מה קורה כאן, לכל הרוחות?‬
‫מה זה?‬
‫זאת מפלצת?‬
‫נשק ביולוגי?‬
‫מה...‬
‫נצטרך להילחם בו בהרכב מצומצם.‬
‫יש לכם אישור לפתוח באש חיה.‬
‫אש!‬
‫אני חושבת ש...‬
‫הוא גדל!‬
‫מדהים.‬
‫לא ציפיתי ליצור מפלצת כזאת.‬
‫כשאדווח על כך לאקדמיה, סוף סוף אזכה בהכרה.‬
‫איבדתי שליטה ברשת.‬
‫אין לי סיכוי להעיר או לרפא את הילדים.‬
‫זה נגמר.‬
‫בבקשה, אל תוותרי!‬
‫שדה פיזור לא רצוני?‬
‫גוף קולקטיבי, ככל הנראה.‬
‫לעת עתה, נקרא לזה "התפרצות לא רצונית".‬
‫שדות הפיזור הלא רצוניים של 10,000 האספרים‬ ‫המחוברים זה לזה ברשת באמצעות מעלה הרמה‬
‫יצרו את המפלצת הזאת,‬ ‫שנולדה בתת-ההכרה של המשתמשים.‬
‫במילים אחרות,‬
‫המפלצת הזאת היא תולדה‬ ‫של מחשבותיהם של 10,000 ילדים.‬
‫חשבתי שבעיר הזאת אגשים את חלומי.‬
‫חלמתי להיות אספר.‬
‫אבל...‬
‫החלום שלי לא יתגשם לעולם!‬
‫לא משנה כמה אתאמץ,‬
‫כישרון מולד הוא המדד היחיד להצלחה‬ ‫בעיר הזאת.‬
‫עכשיו אני חי חיים אומללים,‬
‫ואנשים מתעמרים בי בעוד אחרים מעלימים עין.‬
‫אם ככה...‬
‫אין לי ברירה אלא להשיג אותו בעצמי.‬
‫אעשה הכול כדי להשיג כוח!‬
‫זה... די עצוב.‬
‫איך נעצור את הדבר הזה?‬
‫את שואלת אותי?‬
‫לא משנה מה אגיד לך, לעולם לא תבטחי...‬
‫את הורדת ממני את האזיקים, נכון?‬
‫מה?‬
‫זה היה דחף רגעי.‬
‫אל תגידי שאת בוטחת בי רק בגלל זה.‬
‫זו לא הסיבה היחידה.‬
‫לא שיקרת כשאמרת שאת רוצה להציל את הילדים.‬
‫אני סומכת עלייך.‬
‫אני סומכת עלייך, המורה!‬
‫שמעת את זה?‬
‫נו, באמת.‬
‫רשת מעלה הרמה‬ ‫יצרה את מפלצת ההתפרצות הלא רצונית.‬
‫אם תשמידו את הרשת, ייתכן שגם המפלצת תושמד.‬
‫התוכנה למחיקת מעלה הרמה!‬
‫שווה לנסות.‬
‫אני אטפל בדבר הזה.‬
‫אויהארו,‬
‫מסרי בינתיים את התוכנה לאנטי-סקיל.‬
‫הבנתי!‬
‫שאלוהים יעזור לי...‬
‫יותר מדי אנשים‬ ‫נותנים את אמונם בזולת ללא סיבה.‬
‫קפטן!‬
‫לא, בבקשה!‬
‫לא!‬
‫למה לא עשית כלום?‬
‫יכולת למות!‬
‫מי את?‬
‫את אזרחית. מה את עושה כאן?‬
‫אוף, כולם קוראים לי "אזרחית"!‬
‫בכל אופן, את חייבת לברוח מכאן...‬
‫עדיף שאת תברחי.‬
‫המפלצת לא תתקרב אלייך אם לא תתקפי אותה.‬
‫זה לא משנה.‬
‫אסור לנו לסגת.‬
‫את יודעת מה זה?‬
‫כור גרעיני ניסיוני.‬
‫מה? ברצינות?‬
‫מה הילדה הזאת עושה?‬
‫זאת בת הערובה של קיאמה!‬
‫היא נזכרה לברוח מאוחר מדי.‬
‫לא.‬
‫אויהארו כבר לא בת ערובה,‬ ‫והיא לא נזכרה לברוח מאוחר מדי.‬
‫אני צריכה טובה.‬
‫תצטרכי להילחם בי!‬
‫אוף! תקשיבי לי כשאני מדברת איתך!‬
‫לעזאזל!‬
‫תודה לאל, השבב לא נשבר.‬
‫אני חייבת למהר לפני שאאחר את המועד!‬
‫גם אני חברה במשמר התלמידים.‬
‫למען כולם...‬
‫למען סאטן...‬
‫את בסדר?‬
‫נו, באמת!‬
‫איזה חוסר אחריות!‬
‫איפה תוכנת המחיקה?‬
‫היא אצלי.‬
‫נחפה עלייך. מהרי!‬
‫לעזאזל! המפלצת חזרה?‬
‫אל תתעלמי ממני.‬
‫אמרתי לך, תצטרכי להילחם בי.‬
‫תפסיקי כבר ליילל...‬
‫ותתקפי אותי!‬
‫אם תשדרו את אות המחיקה ברחבי עיר האקדמיה,‬
‫תשמידו את רשת מעלה הרמה.‬
‫אם הבחורה עם הפרחים בשיערה תצליח,‬
‫מפלצת ההתפרצות הלא רצונית תפסיק להשתולל.‬
‫אבל...‬
‫זה לא נגמר.‬
‫לעזאזל.‬
‫למה את תוקפת דווקא את הכור הגרעיני?‬
‫מה זה, סרט מפלצות?‬
‫אם ככה...‬
‫אלה מחשבותיהם של 10,000 ילדים.‬
‫לעזאזל!‬
‫אוי, לא!‬
‫כן, בדיוק.‬
‫הזמן הולך ואוזל. אני שולחת לכם קובץ.‬ ‫שדרו אותו ברחבי עיר האקדמיה מייד!‬
‫ההעברה הושלמה!‬
‫אני אקח אחריות על זה. תשדרו את הקובץ!‬
‫מה זה?‬
‫דוקטור! המטופלים...‬
‫אני חייבת לעצור את המפלצת.‬ ‫אסור לה להתקרב לכור.‬
‫איזה שיר זה?‬
‫לעזאזל!‬
‫היא מרפאת את עצמה בכל פעם שאני פוגעת בה.‬ ‫מה הטעם?‬
‫היא לא מתרפאת?‬
‫זו תוכנת המחיקה!‬
‫אויהארו הצליחה!‬
‫מצטערת, המשחק נגמר!‬
‫ניצלנו ברגע האחרון.‬
‫השמחה שלך מוקדמת. זה עוד לא נגמר!‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫לא יכול להיות!‬
‫אומנם שיבשנו את פעילות הרשת,‬
‫אבל אלה 10,000 מחשבות‬ ‫שנוצרו על ידי שדות פיזור לא רצוניים.‬
‫המפלצת הזאת לא דומה לשום דבר שאת מכירה!‬
‫זה לא מה שאמרת קודם!‬
‫מה אני אמורה לעשות?‬
‫הגרעין...‬
‫שדות הפיזור מעוגנים בתוך גרעין‬
‫בגופה של המפלצת.‬
‫אם תשמידי את הגרעין...‬
‫אני לא יודעת...‬
‫סאטן?‬
‫אנשים ברמה אפס הם פגומים?‬
‫זה מה שהם חושבים.‬
‫אני לא עומדת בזה.‬
‫אין תקווה...‬
‫רמה אפס...‬
‫זה...‬
‫אתם לא יכולים להבין...‬
‫עד כמה החיים שלנו אומללים.‬
‫לפעמים אני לא עומדת במשא הציפיות.‬
‫אל תתקרבי, את עלולה להיפצע בטעות.‬
‫מה אכפת לי? הדבר הזה נוצר בגללי.‬
‫לך אולי לא אכפת, אבל מה בדבר התלמידים שלך?‬
‫כשיחלימו, הם ירצו לראות אותך.‬
‫אעזור לך, אבל לא בדרך הזאת.‬
‫אל תוותרי בקלות כזו.‬
‫וגם...‬
‫אל תילחמי בדבר הזה.‬
‫אמרתי לך, אני אילחם בך!‬
‫זה השדה החשמלי שגם אני השתמשתי בו?‬
‫אבל הכוח שלה...‬
‫החשמל לא פוגע במפלצת ישירות...‬
‫אבל החום שהעכבה החשמלית מייצרת‬
‫פוגע בפני השטח ומפוצץ אותה!‬
‫היא לא השתמשה במלוא כוחה כשנלחמה בי?‬
‫סליחה.‬
‫כל אחד...‬
‫רוצה...‬
‫להיות אספר!‬
‫סליחה שלא הבנתי קודם.‬
‫מה הטעם?‬
‫אין לי כלום.‬
‫נפוצץ אותם.‬
‫רצית להתאמץ.‬
‫שנאתי את עצמי כי לא היו לי כוחות.‬
‫ובה בעת, השתוקקתי לכוח.‬
‫כן, אבל...‬
‫אם זו הבעיה, למה לא ניסית שוב?‬
‫תפסיקי לרחם על עצמך.‬
‫תפסיקי לשקר לעצמך.‬
‫נסי שוב!‬
‫זה...‬
‫זה כוח ברמה חמש?‬
‫היא...‬
‫סיימנו לסרוק את הכור ואת האזור הסובב.‬
‫הכול כשורה.‬
‫הבנתי.‬
‫בדקו שוב. ודאו שאין פצועים בקרבת הכור.‬
‫אה...‬
‫מה נעשה עכשיו בקשר לילדים?‬
‫אין לי שום כוונה לוותר.‬
‫אנסה שוב.‬
‫גם אם אהיה בכלא או בקצה העולם...‬
‫המוח שלי תמיד איתי.‬
‫אבל...‬
‫לא אבחל בשום דרך ובשום אמצעי.‬
‫אם גם הניסיון הבא שלי לא יהיה לרוחך,‬ ‫את מוזמנת לנסות לעצור אותי שוב.‬
‫נו, באמת...‬
‫היא לא למדה לקח.‬
‫מאמי!‬ ‫-קורוקו.‬
‫דאגתי לך כל כך! הלב שלי כאב מרוב דאגה!‬
‫השיער שלך פרוע,‬ ‫וכל הגוף שלך מכוסה שריטות וחתכים!‬
‫אפילו לא נשאר לך די כוח לחשמל אותי.‬
‫אני אבדוק אותך מכף רגל ועד ראש,‬ ‫אעסה וארפא אותך!‬
‫אה, נכון...‬
‫התקשרו אליי מבית החולים.‬
‫האנשים שהשתמשו במעלה הרמה‬ ‫מתחילים לחזור להכרתם.‬
‫הכול בזכותך, אויהארו.‬
‫ועכשיו, מאמי...‬
‫מה את עושה? תפסיקי!‬
‫סאטן!‬
‫היי, אויהארו.‬
‫אל תגידי לי "היי".‬
‫לא היית בחדר שלך. חיפשתי אותך!‬
‫מותר לך לצאת מהמיטה?‬
‫אם עדיין לא החלמת לגמרי...‬
‫ישנתי קצת, זה הכול.‬
‫אני בסדר גמור עכשיו.‬
‫כבר אין לי יכולת.‬
‫סאטן?‬
‫סליחה שכעסתי בגלל דברים לא חשובים,‬
‫סליחה שהשגתי כוח במרמה ‬ ‫וסיבכתי אותך בכל זה.‬
‫את לא צריכה להתנצל.‬
‫כמעט ש...‬
‫כמעט איבדתי משהו‬ ‫שחשוב לי הרבה יותר מכל יכולת.‬
‫אה, כן...‬
‫כמעט שכחתי.‬
‫חזרתי!‬
‫עוד לא התאוששת לגמרי!‬
‫מה את עושה?‬
‫רציתי לחגוג.‬
‫זהו, החקירה הסתיימה.‬
‫כן.‬
‫קרה משהו?‬
‫מה? לא, כלום.‬
‫האם האנשים שהשתמשו במעלה הרמה‬ ‫עשו זאת שלא בצדק?‬
‫"בסופו של דבר, אולי דווקא אנחנו, האספרים,‬
‫אשמים במה שקרה,‬ ‫משום שלא הבנו איך הם מרגישים".‬
‫זה מה שאת חושבת, לא?‬
‫אל תחקי אותי. זה מפחיד.‬
‫יש לך נפש רגישה, מאמי.‬
‫אפרופו רגישות,‬ ‫יש משהו אחר שהייתי רוצה שתשימי לב אליו.‬
‫אני מתכוונת...‬
‫לרגשות שלי...‬
‫תודה, קורוקו.‬
‫בזכות ההתנהגות הסוטה שלך,‬ ‫אני מרגישה שאני חוזרת לעצמי.‬
‫די, סאטן!‬
‫חתיכת...‬
‫מיסאקה! שיראי!‬
‫אתן בסדר?‬
‫יש דברים שלא משתנים.‬
‫אנחנו עוברים לפרק על בגדי ים?‬ ‫איזה תכסיס זול.‬
‫על מה את מדברת? הצופים תמיד צודקים.‬
‫תזכי לראות אותי בבגד ים...‬
‫אני לא רוצה לראות!‬